Mátrix
Újratöltve
Viszlát holnap!
Istenem!
Bent vagyok!
-Mindjárt ott vagyunk. -Uram, biztos Ön ebben?
-Mondtam, hogy minden rendben lesz. -Értem, uram, csak...
az érzékelők komoly Őrszemaktivitást jeleznek.
-Link! -Igen, uram!
A helyzetedből adódóan nem mondanám hogy tökéletesen értem az okaidat, hogy miért jelentkeztél
operátornak a hajómra. Akárhogy is, amennyiben maradni kívánsz, egy dologra megkérlek.
-Mi lenne az, uram? -Hogy bízz bennem.
-Értem, uram. Fogok, uram.
-Úgy értem, bízom uram. -Nagyon remélem.
A fő kijáratot kijavítottam, hogy adásban tudjunk maradni.
Igen, uram!
Még mindíg nem tudsz aludni?
Akarsz beszélgetni?
Azok csak álmok.
-Ha aggódsz valami miatt... -Csak azt kívánom, hogy tudjam,
mit kellene tennem. Ez minden.
-Bárcsak tudnám. -Hívni fog! Ne aggódj.
-Hahó! -Készen állunk?
Már késésben vagyunk.
Ez az Ozírisz utolsó adása.
A gépek ásnak.A felszín felől, egyenesen Zion irányába.
Megpróbálják megkerülni a teljes határvédelmet. -Milyen gyorsan haladnak?
Az Irányítás becslése szerint 100 métert haladnak óránként.
-Most milyen mélyen vannak? -Majdnem 2000 méteren.
És mi a helyzet az Ozírisz méréseivel?
-Ez nem lehet pontos. -De az lehet.
-Micsoda? -Ez nem lehetséges.
-Ez azt jelenti hogy negyedmillió Őrszem van odafent.
-Ez így van. -Nem lehet.
-Miért nem? Egy Őrszem jut minden férfira, nőre és gyerekre Zionban.
Ez nekem pontosan úgy hangzik, mintha egy gép gondolná.
-Morpheus, örülök, hogy eljöttél. -Niobe.
Elnézést kérek mindenkitől, kétségtelenül tudjátok, hogy nagyon nehézzé vált
biztonságos helyet találni ahonnan sugározhatunk.
-Nem is csak ez a legjobb rész. -A fő vonalak tömve vannak velük.
-Talán Niobenek igaza van, és 72 órán belül negyedmillióval több lesz.
-Mit fogunk tenni? -Azt fogjuk tenni, amire Lock Parancsnok utasít.
Elhagyjuk az adási szintet, és visszatérünk Zionba.
-És a parancsnoknak van terve arra, hogyan állít meg 250000 őrszemet?
-A stratégián még mindig dolgoznak. -Biztos vagyok benne.
-Mit gondolsz, Morpheus, mit kellene tennünk? -Követnünk kell a parancsokat, viszont...
-Mi az? -Nem tudom.
...közületek valakinek a segítségére van szükségem.
Vannak közöttetek, akik úgy hisznek, mint én. Vannak, akik nem.
De tudjátok, már a kimerülés szélén vagyunk.
A prófécia hamarosan beteljesedik. De mielőtt ez megtörténhet, beszélni kell
az Orákulummal.
Ha most visszatérünk és újratöltünk, akkor 36 órán belül
visszatérhetünk. Bőven időben, mielőtt a gépek
elérnék ezt a szintet. -Tudod, hogy mit kérsz?
Csak azt kérem, hogy egy hajó maradjon itt, arra az esetre, ha az Orákulum
kapcsolatba akarna lépni velünk. -Lószart.
-Azt kéred, hogy egyikünk tagadja meg a közvetlen parancsot.
-Így igaz.
De mind jól tudjuk, hogy annak az oka, hogy itt vagyunk az, hogy affinitásunk
van az engedetlenségre. -És mi történik, ha visszatérünk Zionba,
és a parancsnok rács mögé zár?
Nem fog.
-Az Isten verjen meg, Morpheus, te nem változol.
Mindig mész a saját fejed után. Van 36 órád.
-Neot keresem. -Sosem hallottam róla.
-Hoztam neki valamit. Egy ajándékot. Láthatja, kiszabadított.
-Jól van, bla-bla, és most kopj le!
-Ki volt az? -Honnan tudja, hogy volt itt valaki?
-Ezt hozta Önnek!
Azt mondta, Ön tette szabaddá.
-Minden rendben, uram?
A találkozónak vége, menjetek a kijáratotokhoz, ügynökök jönnek.
Ügynökök?
Menjetek!
-Helló srácok! -Ez ő! -Az anomália. -Folytassuk? -Igen. -Igen.
Csak ember.
Hmm... Fejlesztések...
-Az volt, amire számítani lehetett? -Igen.
-Pont az történt, ami korábban is. -Nos, nem egészen.
-Mi történt ott hátul, Link? -Nem tudok rájönni, Uram.
Ügynökök jöttek a semmiből. A kód nagyon különös,
úgy titkosítva, ahogy még soha nem láttam.
-Neo jól van? -Jól, Morpheus, látnod kéne!
-Hol van most? -Supermenesdit játszik.
-Hol vagy?
-Itt a Nabukodonozor, közeledünk, a hármas kaput kérjük kinyitni.
-Nabukodonozor, itt a Zioni Irányítás, tartsák a jelenlegi sebességet
és maradjanak vonalban. -Értettem, Irányítás.
-Itt a Zioni Irányítás, a hármas kapunál a fegyvereket kérjük
kikapcsolni. A Nabukodonozor közeledik. Nyissák ki a kaput.
-Nabukodonozor, szabad az út a hármas kapuhoz, a hetes dokkba.
-Nyugtázva, Irányítás.
-Az ajtó nyitva, az ágy megvetve. Isten hozott itthon.
-Nincs hozzá fogható.
-Értettem, Irányítás. Készüljenek a hármas kapu zárására!
-A Nabukodonozor leszállt a hetes dokkba.
-Értettem.
-Mifune kapitány. -Morpheus kapitány.
-Azért jött, hogy elkísérjen a cellámba? -Azért jöttem, hogy vigyázzam a békét.
-Lock parancsnok követeli...
...kéri, hogy azonnal jelenjen meg a tanácsban.
-Link! -Uram?
-Azt akarom, hogy a hajó indulásra kész legyen, amilyen hamar csak lehet.
-Értettem, Uram!
-Mi van közöttük? -Morpheus és Lock között?
-Niobe. -Niobe kapitány?
Valaha Morpheussal volt, most Lockal van együtt.
-Mi történt?
-Morpheus elment az Orákulumhoz, utána minden megváltozott.
-Igen, ez az Orákulumra vall.
-Neo! -Jaj, ne!
-Honnan tudja mindig? -Van bármi más jobb dolga?
-Tudod mit mondanak az életről, amit megmentettél!
-Nem én mentettem meg az életét.
-Szevasz, Neo!
Trinity, Link!
-Klassz, hogy visszajöttetek. -Kössz! Jó visszatérni.
-Vihetem a csomagod, Neo? -Nem, majd viszem én.
-Trinity? -Én rendben vagyok.
-Ezeket viheted. -Igen, természetesen, Link!
Jövőre elég idős leszek, hogy jelentkezzek egy hajóhoz. Sokat gondolkodtam rajta,
és meghoztam a döntésem. -Hadd találjam ki...
A Nabukodonozorhoz akarok csatlakozni. Tudom, hogy Morpheus nem töltötte még
be az összes helyet, kivéve a tiédet, Link. Biztos megvan rá az oka. Minél
többet gondolkodok rajta, annál biztosabb vagyok benne.
Ez a sors. Te vagy oka, hogy itt vagyok, Neo!
-Mondtam neked, kölyök, te találtál meg engem, nem én téged.
Te hoztál ki onnan. Megmentettél!
-Magadat mentetted meg!
-Morpheus! -Lock parancsnok!
-Beszéltem a többi kapitánnyal, és szeretném felajánlani a lehetőséget,
hogy megmagyarázza a cselekedetét.
-Nem tudtam, hogy a cselekedeteim magyarázatra szorulnak.
-Azt a parancsot kapta, hogy térjen vissza Zionba.
-Így is tettem.
-De azt kérte, hogy egy hajó maradjon hátra.
-Magam maradtam volna, de fel kell töltenem a hajómat.
-Szóval szándékosan nem akarta teljesíteni a kötelességét!
-Parancsnok, jelen kell lennünk a Mátrixban, hogy kapcsolatba
léphessünk az Orákulummal. -Nem akarom hallani ezt a szarságot!
Nem érdekelnek orákulumok, próféciák, sem messiások. Egy dolog érdekel,
megállítani azt a serget, hogy elpusztítsa Zion városát,
és hogy ezt megtehessem, szükségem van katonákra, akik engedelmeskednek a
parancsaimnak.
-Minden tiszteletemmel, parancsnok, csak egy mód van, hogy megmentsük
a városunkat. -Hogyan?
-Neo. -Az Isten verje meg, Morpheus,
nem mindenki hisz abban, amiben maga. -A hitemnek nincs is rájuk szüksége.
-Gyűlés van ma este. Mindenki erről beszél, csomóan félnek, senki nem emlékszik,
mikor dokkolt utóljára ennyi hajó. Valami történik, ugye? Valami nagy dolog!
-Nagy! Azt tanácsolom, hogy ne is kérdezősködj tovább!
A jó életbe! De jó itthon lenni!
-Azt fogom kérni a Tanácstól, hogy mentsék fel magát a kötelességteljesítés alól.
-Ez természetesen az Ön előjoga, parancsnok.
-Ha rajtam múlna, Ön, kapitány, soha az életben nem ülne többé hajóra.
-Akkor hálás vagyok, hogy nem magán múlik.
-Hamann tanácsos! -Parancsnok! Kapitány!
-Tanácsos!
-A Tanács ma este szólni fog a Gyűlés Templomában. Magyarázatot
kell adnunk a flotta visszahívására elejét véve a pletykáknak. El kell mondani
az embereknek, mi is történik. -Természetesen, Tanácsos! De tanácsolhatnék
bizonyos szintű diszkréciót a tájékoztatás bizonyos részleteivel kapcsolatban?
Nem szeretnénk, ha pánik lenne. -Így van. Pánikot egyikünk sem akar.
-És Ön, kapitány? Ön mit tanácsol? -Az igazságot. Nem lesz pánik, mert
senkinek nem lesz oka félni. Az a hadsereg sosem éri el Zion kapuit.
-Miért ilyen biztos ebben? -Fontolja meg amit láttunk!
Gondolja át, hogy az elmúlt 6 hónapban több elmét szabadítottunk
ki, mint az elmúlt hat évben. Ez egy utolsó elkeseredett támadás.
Hiszem, hogy a prófécia hamarosan beteljesedik, és ez a háború végetér.
-Remélem igaza van, kapitány.
-Nem hiszem, hogy ez remény kérdése lenne, Tanácsos.
Pusztán idő kérdése.
-Viszlát hamarosan! Remélem nem túl hamar. Gyerünk kölyök.
Van mit csinálni.
-Tudod, mire gondolok? -Ha arra, amire én, akkor túl lassú.
-Mennyi időnk van? -24, talán 30 óra.
-Neo, kérlek. Van egy fiam, Jacob, az Meosis fedélzetén.
Kérlek, vigyázz rá! -Megpróbálok.
Van egy lányom az Ikaruszon. -Nem csináld!
-Minden rendben. Szükségük van rád. -Nekem rád van szükségem.
-Tudom. Van idő.
-Hol van a cic...
-Oh, Istenem! Olyan nagyok vagytok! Nektek kéne engem felemelni.
-Neeeem. -De! -Deee!
Ok, akkor együtt kell csinálnunk. -Egy, két, hár... emelni!
Oh, Istenem. -Gyertek gyerekek! Ideje mennünk.
-Helló Kali! -Örülök, hogy itthon vagy, Link.
-Jó itthon lenni. -Legyél óvatos vele!
-Ne aggódj miattam, majd tőlem megkapja.
-Mit kapok meg?
-A többi hajó háromszor annyit van itthon, mint a Nabukodonozor.
-Ugyan, Zee! Ezen már túl vagyunk!
-Akkor leszünk túl rajta, ha egy másik hajón leszel operátor.
-Nem tehetem! -Miért?
-Tudod, miért! -Ha Dózer tudta volna, mit érzek,
nem engedne téged, hogy ezt csináld. -Talán. De már túl késő.
Igéretet tettem, és nem szeghetem meg. -Ez nem fair!
Senki nem mondta, hogy az. -Gondolod az fair, hogy én
itt vagyok, de Dózer nem?
Két bátyámat veszítettem el azon a hajón, Link.
Félek...
Félek, hogy téged is elvesz tőlem. -Nem fog.
Hogy' mondhatod ezt nekem? -Morpheus miatt. Mert ahogy mondta,
ez most az lesz! Vége lesz hamarosan. -Link, Morpheus őrült.
-Semmi kétség. Elmondom neked, amit Dózer nem. Ott lenni azon
a hajón, és látni, hogy Neo mit művel, az kell mondanom:
én is hinni kezdtem benne.
-Légy óvatos, Link!
Kérlek, légy óvatos!
-Elkezdődött már? -Eddig csak Hamann tanácsos
mondott egy imát.
-Ne hagyjuk, hogy becsülete ezeknek a férfiaknak és nőknek,
harcosainknak és katonáinknak, férjeknek és feleségeknek,
fivéreknek és nővéreknek, gyermekeinknek elenyésszen.
És adjunk hálát azokért, akiket megtaláltak, és most itt
állhatnak közöttünk.
Most szeretném, ha valaki más is elmondaná az imáját.
Valaki, aki már nagyon régen beszélt itt, és úgy hiszem, olyasmit
akar mondani, amit mindannyiunknak hallania kell.
Elhoztam nektek Morpheust.
-Zion! Hallj meg engem!
Igaz, amit sokan hallottak közületek. A gépek sereget gyűjtöttek,
és most is, ahogy itt beszélek, ez a sereg az otthonunk felé ás.
Higgyetek nekem, mikor azt mondom, nehéz idők elé nézünk, de ahhoz,
hogy felkészülten várjuk, először a félelmeinket kell félretennünk.
Őszinte bátorsággal állok most itt előttetek. Miért? Azért, mert
olyasmiben hiszek, amiben ti nem? Nem. Azért állok itt félelem
nélkül, mert emlékszem. Emlékszem, hogy nem amiatt az út miatt vagyok
itt, ami előttem áll, hanem azért amelyen kereszülmentem már.
Emlékszem, hogy már 100 éve harcolunk ezekkel a gépekkel. Emlékszem,
hogy már 100 éve küldik a seregeiket, hogy elpusztítsanak minket. És egy
évszázad háború után emlékszem, hogy mi számít leginkább:
Még mindig itt vagyunk!
Ma este küldjünk üzenetet annak a seregnek: ma este rengessük meg a
falait ennek a barlangnak, ma este remegjenek ezeknek a termeknek a falai,
halljanak minket a fekete égig. Ma este emlékeztessük őket,
ez Zion, és mi nem félünk!
-Emlékszem...
Emlékszem, te valaha táncoltál.
Emlékszem, nagyon is jó voltál.
-Vannak olyan dolgok ezen a világon, Niobe kapitány, amelyek
soha nem változnak.
-Niobe!
-Vannak amelyek változnak.
-Elnézést.
-Hiányoztál! -Te is nekem.
-Gondolkodtam, tömeg van itt. -Gyere utánam.
-Mi az, Neo?
Mi a baj?
Nekem elmondhatod! -Trinity.
-Ne félj! -Elveszíthetlek.
-Nem fogsz elveszíteni!
Érzed ezt? Soha nem hagyom eltűnni.
Jó éjt, Zion!
Szép álmokat!
-Megvan. Megcsináltam. Láttad azt az ügynököt?
Nem láttam még hozzá hasonlót. -Ez most nem számít, ami számít, az ez.
Te először.
-Oh, Istenem. -Szólítson nyugodtan Smithnek.
-Köszönöm. -Nincs mit.
-Zavar a társaság? -Hamann tanácsos.
-Nem akarok zavarni, ha egyedül akarsz lenni.
-Nem, örülnék a társaságnak. -Jó, mert én is.
Szép a ma este. Nagyon nyugodt. Úgy tűnik, mindenki békésen alszik.
-Nem mindenki.
-Utálok aludni. Nem is alszom néhány óránál többet. Ki akarom használni
az időmet. Mi a helyzet veled?
-Nem alszom valami sokat.
-Jól viseled? -Micsodát?
Azt, hogy ezek szerint még mindig nyilvánvalóan ember vagy.
Voltál valaha a gépészeti szinten?
Szeretek arra sétálni éjszaka. Lenyűgöző. Meg akarod nézni?
-Igen.
Szinte senki nem jön le ide. És ez probléma is. Senkit nem érdekel,
hogyan működik, amíg müködik. Szeretek itt lent lenni.
Szeretek emlékezni rá, hogy a város túléléséhez szüksége
van ezekre a gépekre. Ezek a gépek életben tartják,
míg más gépek azért jönnek, hogy megöljék. Érdekes, nem?
Hatalom, hogy életet adj, és hatalom, hogy elvedd azt.
-Ugyanilyen hatalmunk van nekünk is.
Igen, persze hogy van, de néha azokra gondolok, akik még mindig rá
vannak csatlakoztatva a Mátrixra, és amikor ezekre a gépekre nézek,
úgy gondolom valamilyen módon mi ezekre vagyunk rákötve.
-De mi irányítjuk ezeket a gépeket, nem ők minket.
-Persze, hogy nem. Hogy is tehetnék. Lehet, hogy értelmetlen gondolat,
de mi is az az 'irányítás'? -Az, hogy ha akarjuk,
lekapcsolhatjuk ezeket a gépeket. -Persze. Igazad van, ott a pont.
Ez irányítás. Szétverhetjük ezeket, csak bele kellene gondolni, hogy
utána mi történik a fényeinkkel, a fűtéssel, a levegőnkkel.
-Tehát ugyanúgy szükségünk van gépekre, mint nekik ránk.
Ez a lényeg, Tanácsos. -Nem. Nincs lényeg. Az öreg emberek,
mint én is, nem keresik a lényeget. Nincs lényeg.
-Akkor ezért nincs fiatal a Tanácsban? -Lényeges gondolat.
-Miért nem mondja el, hogy mi jár a fejében, Tanácsos?
-Sokminden van ebben a világban, amit nem értek.
Látod azt a gépet? A víz újrafelhasználásért felelős.
Semmi ötletem nincs, hogyan is működik. De értem az okot,
amiért működik. Abszolúte semmi ötletem nincs,hogy csinálod te,
amit csinálsz. De hiszem, hogy annak is megvan a maga oka.
Csak azt remélem, hogy megértjük az okot, mielőtt túl késő.
-Ballard! -Itt van?
Neo. Ez az Orákulumtól jött.
-Ideje mennünk.
-Nyilvánvaló volt, hogy ez meg fog történi. Talán igaz a
prófécia, talán nem. Csak azt tudom, hogy annak a hajónak
szüksége van operátorra. Ez az operátor pedig én vagyok.
-Tudom.
-Zee! -Viseld csak.
-Nem hiszek ilyesmiben. -De én igen.
Mindig szerencsét hozott. Remélem visszahoz nekem.
Visszajövök. Megigérem. Bármi történjék is, hazajövök.
-Csak legyen nálad, kérlek. Miattam.
-Oké.
-Neo!
-Mi a...? -Bane! Valami gond van?
-Nem, jól vagyok. Csak látni szerettelek volna. Sok szerencsét!
-Köszönöm. -Még találkozunk!
-Neo! Éppen időben! Az Orákulumhoz mentek, ugye?
-Nincs időnk. -Elnézést, uram, csak szeretnék adni
Neonak valamit. Egy ajándékot az egyik árvától. Azt mondta,
adjam oda, mielőtt elmész. Azt mondta, érteni fogod.
-Köszönöm.
Valóban engedélyezte a Nabukodonozornak a felszállást?
-Pontosan. -Tanácsos, még mindig én vagyok
a parancsnoka a védelmi rendszereinknek. -Természetesen.
-Úgy hiszem, minden hajóra szükségünk van, hogy túléljük ezt a támadást.
-Értem, parancsnok. -Akkor miért engedte meg
a Nabukodonozornak, hogy elmenjen? -Mert úgy hiszem, hogy a túlélésünk
többön múlik mint, hogy hány hajónk van.
-Legyél óvatos!
-Helló!
-Az Orákulumot keresed. -Ki vagy te?
-Seraph vagyok. El tudlak vinni hozzá, de először elnézésedet
kell kérnem. -Elnézést, miért?
-Ezért.
-Jó. Az Orákulumnak sok ellensége van. Biztosnak kellett lennem.
-Miben? -Hogy te vagy az Egyetlen.
-Csak kérdezni kellett volna. -Nem. Nem lehetsz biztos benne,
hogy ismersz valakit, amíg nem harcoltál vele. Gyere. Már vár.
-Hova a pokolba tűntek?
-Ezek hátsóajtók, ugye? Programozói kijáratok. Hogy működnek?
-A kód a forgatagban van elrejtve. Egy finom mechanika kinyit egy zárat.
Egy másik kinyitja az ajtók egyikét.
-Programozó vagy?
Akkor mi vagy?
Azt védem, ami a legfontosabb.
-Gyere, gyere csak, hadd nézzelek meg. Istenem!
-Nézz csak magadra! Jól kikupálódtál, nem? Hogy érzed magad?
-Én...
-Tudom, nem alszol. Rátérünk majd arra is.
Miért nem jössz, és ülsz le ezalkalommal?
-Inkább állok. -Érezd otthon magad.
-Kedvem volt leülni. -Tudom. Tehát...
...kezdjük a nyílvánvaló dologgal. -Nem vagy ember, ugye?
-Nehezen lehett volna nyilvánvalóbbat találni.
-Ha találgatnom kellene, azt mondanám, program vagy
a gépek világából. Akárcsak ő.
-Eddig jó!
De ha ez igaz, az azt jelenti, hogy a rendszer része vagy.
A kontroll egy másik formája. -Folytasd!
Szerintem a legnyívánvalóbb kérdés az: Hogyan bízhatnék benned?
-Bingó! Ez egy szálka, semmi kétség. A rossz hír, hogy nincs mód, hogy
valóban megtudd, hogy azért vagyok-e itt, hogy segítsek, vagy sem.
Csak rajtad áll, szedd össze a gondolataidat legalább annyira,
hogy elfogadd, amit mondani fogok neked - vagy utasítsd el. Cukorkát?
-Már tudod, hogy el fogom fogadni? -Talán nem lennék igazi orákulum,
ha nem tudnám.
-De ha már tudod, hogyan hozhatok döntést?
-Mert nem azért jöttél ide, hogy döntést hozz. Már megtetted.
Azért vagy itt, hogy megpróbáld megérteni, miért tetted.
Azt gondolod, mostanra már kitalálhattad volna.
-Te miért vagy itt? -Ugyanazért.
Szeretem a cukorkát.
-Miért segítessz nekünk?
-Mindannyian azért vagyunk itt, hogy tegyük, amit teszünk.
Engem egy dolog érdekel, Neo: a jövő. Hidd el, tudom:
az egyetlen mód, hogy eljuss oda az, hogy eljuss oda.
-Vannak még olyan programok, mint te?
-Olyanok mint én, nincsenek, de...
Nézd: Látod azokat a madarakat? Bizonyos értelemben egy program
azért íródott, hogy irányítsa őket. Egy program, hogy felügyelje a fákat,
a szelet, a napkeltét, a napnyugtát. És programok futnak itt körülöttünk is.
Vannak, amik teszik a dolgukat, teszik amit tenniük kell,
láthatatlanul. Nem is tudod, hogy itt voltak. De mások,
nos, mindig hallassz róluk.
-Sosem hallottam róluk. -Dehogynem. Minden alkalommal amikor
hallod, hogy valaki szellemet, vagy angyalt látott.
Minden történet amit hallottál vámpírokról, vérfarkasokról
vagy idegenekről, az az, hogy a rendszer egy olyan programot asszimilált,
ami olyasmit tesz, amit nem kellene, hogy tegyen.
-Programok törnek fel programokat.
Miért? -Megvan a maguk jó oka,
de általában egy program akkor választ számüzetést amikor
a kitörlődéssel néz szembe. -Miért törölnek egy programot?
-Mert tönkrement, vagy egy jobb program jött létre, hogy
átvegye a helyét, állandóan ez megy. És amikor megtörténik,
a program választhatja azt, hogy elrejtőzik itt, vagy visszatér
a forráshoz.
-A gépek főrendszerébe?
-Igen. Ahova menned kell. Ahol az Egyetlen útja véget ér.
Láttad már? Az álmaidban, ugye? Fényből készült ajtó...
Mi történik, mikor keresztülmész rajta?
-Trinityt látom. És valami történik.
Valami rossz. Zuhanni kezd, és felébredek.
-Látod meghalni? -Nem.
-Megvan a 'látásod', Neo. Időtlenül tekintesz a világra.
-Akkor miért nem látom, mi történik vele?
-Nem látunk túl azokon a választásokon, amiket nem értünk.
-Azt mondod, választanom kell, hogy Trinity él-e vagy meghal?
-Nem, már választottál. Már csak meg kell értened.
-Nem. Nem tudom megtenni. Nem fogom megtenni.
-De meg kell tenned. -Miért?
-Mert te vagy az Egyetlen.
-És ha nem tudom megtenni? Mi történik, ha elbukok?
-Akkor Zion elesik.
Lejárt az időnk. Hallgass ide, Neo: meg tudod menteni Ziont ha eléred
a forrást, de hogy ezt megtedd, szükséged van a Kulcskészítőre.
-A Kulcskészítőre?
-Igen. Nemrég eltűnt, nem tudtuk mi történt vele, mostanáig.
Fogva tartja egy nagyon veszélyes program, az egyik legöregebb, úgy nevezik:
a Meroving. Nem fogja elengedni egykönnyen.
-Ő mit akar? -Amit minden hatalommal bíró ember
akar: még több hatalmat. Legyél ott, a megadott időben,
és akkor lesz esélyed. -Mennie kell.
-Úgy tűnik, mindig, amikor találkozunk csak rossz híreket kapsz.
Sajnálom, igazán. De bizonyos szempontból megérte:
kihoztad a hívőt belőlem.
Sok szerencsét, kölyök!
-Anderson úr! Megkapta a csomagom?
-Igen. -Nagyszerű.
-Smith! -Akárki is, nem úgy írták meg,
mint egy ügynököt.
-Meglepődik, hogy itt lát? -Nem.
-Akkor tudatában van. -Minek?
-A kapcsolatunknak. Nem teljesen értem, hogyan történt, talán az Ön egyik
része lenyomatot hagyott rajtam, felülírva, vagy lemásolva...
Bár ez, ezen a ponton érdektelen, ami számít, hogy bármi is történt,
okkal történt. -Miféle okkal?
-Megöltem Önt, Anderson úr, láttam meghalni.
Meglehetős elégedettséggel, teszem hozzá, és akkor valami történt,
valami, amiről tudtam, hogy lehetetlen, de megtörtént. Ön elpusztított engem,
Anderson úr! Ezek után, tudva a szabályokat, tudtam, hogy mit kellene
tennem, de nem tettem. Nem tudtam. Valami kényszerített,
hogy itt maradjak, kényszerített, hogy ne engedelmeskedjek.
És most itt vagyok, Ön miatt, Anderson úr, Ön miatt már nem
vagyok ügynöke ennek a rendszernek. Ön miatt megváltoztam,
lecsatlakoztam. Egy új ember, hogy úgy mondjam, mint Ön, láthatóan szabad.
-Gratulálok. -Köszönöm.
-De, mint tudja, a megjelenés lehet csalóka, ami
visszahozott engem, az ok, amiért itt vagyunk.
-Nem azért vagyunk itt, mert szabadok vagyunk, hanem azért,
mert nem vagyunk azok. Nincs kibúvó, nincs ellene szóló
szándék, mert, mindketten tudjuk, cél nélkül nem léteznénk.
És ez a cél teremtett minket...
Cél, ami összekapcsol... Cél, ami vonz minket...
Ami vezet minket... Cél, ami meghatároz minket...
Ami összeköt minket...
Ön miatt vagyunk itt,Anderson úr, itt vagyunk, hogy elvegyük Öntől,
amit megpróbált elvenni tőlünk. Célt.
-Mi történik vele? -Nem tudom.
-Igen, hamarosan vége lesz.
-Te? -Igen, én.
Én, én, én.
Én is.
Még többet!
Elkerülhetetlen.
Gyerünk, gyere ki onnan!
-Jól vagy?
-Smith volt az? -Igen.
-Most többedmaga volt? -Sokkal több.
-Ez hogy lehetséges? -Nem tudom.
Valahogy lemásolta saját magát. -Ezt próbálta megtenni veled is?
Nem tudom mit csinált, de tudom, milyen érzés volt.
-Milyen?
-Mintha azon a folyosón lettem volna, mintha meghalnék.
-A gépek alagutat ásnak, hogy kikerüljék a védelmi rendszereinket.
De úgy vélem, ha bizonyos csővezetékeket az irányításunk alatt tartunk,
amelyek döntő fontosságúak, akkor ellentámadást indíthatunk.
Ez nem ugyanolyan támadás, mint ami évekkel ezelőtt volt, ezért
kérem a Tanácsot, ismerje fel az igazságot, ez a legnagyobb fenyegetés,
amivel valaha is szembenéztünk. Ha nem cselekszünk ennek megfelelően
nem fogjuk túlélni.
-Lock parancsnok, a Tanács tisztában van ennek a támadásnak a súlyosságával.
Felhatalmazást kap, hogy minden felhasználható eszközt bevessen,
ami a rendelkezésünkre áll. -Köszönöm, Tanácsos!
-Viszont, van-e valami hír a Nabukodonozorról?
-Nincs, Tanácsos. Semmi.
-Akkor küldenünk kell egy hajót, hogy hírt adjon az Egyetlen sorsáról.
-Szeretném, ha ez lehetséges lenne, de nem hiszem, hogy a védelmünk
elviselné még egy hajó elvesztését.
-Elviseli, parancsnok, ha el kell viselnie.
-Egy hajónak napokba telhet, mire megtalálja a Nabukodonozort.
-Akkor küldjön kettőt.
-Ez őrület. -Óvatosan, parancsnok.
-Elnézést a viselkedésemért, de szeretném megérteni, a Tanács döntését.
-A megértés nem feltétele az együttműködésnek.
-Azt kérik tőlem, hogy két kapitányomat utasítsam...
-Nincs szükség ilyen utasításra, a kapitányok válaszolhatnak
maguk is a hívásra.
A Tanács két önként jelentkezőt kér, hogy segítse a Nabukodonozort.
Van közöttetek két olyan, aki válaszol egy ilyen felkérésre?
Soren kapitány, a Vigilant kapitánya válaszol a Tanács hívására.
-Megértette a helyzetet, Soren kapitány? -Igen, asszonyom.
-Köszönöm, kapitány.
-Van-e még valaki?
-Kim! Jelentkeznünk kellene! -Megőrültél?
-Fogd be, Bain! Mielőtt én fogom be!
-Nincs más, aki jelentkezne?
-Nehéz rávenni valakit, hogy kockáztassa az életét, főleg,
ha nem érti az okát.
-Niobe kapitány, a Logos kapitánya válaszol a Tanács hívására.
-Micsoda? -Köszönöm, Niobe kapitány.
Lock parancsnok, megkapta az utasításokat. A Tanács döntött.
-Niobe! Mit csinálsz? -Amit tudok.
-Miért?
-Mert vannak dolgok, amik soha nem változnak, Jason! És vannak, amelyek igen.
-Mit látsz, Neo? -Furcsa. Valahogy más a kód.
-Titkosított? -Talán.
-Az jó nekünk, vagy rossz? -Úgy néz ki, hogy az összes
szintet robbanóanyagok hálózzák be. -Rossz nekünk.
-Megérkeztünk.
-Be vannak jelentve? -Igen, a Merovinggel kívánunk beszélni.
-Természetesen, már várta Önöket. Kövessenek.
-Ahá, végre megérkezett. Neo, az Egyetlen, személyesen. Nemde?
És a legendás Morpheus. És Trinity, természetesen.
Oly sokat hallottam már Önökről. Kérem, üljenek le, csatlakozzanak
a társasághoz. Ő a feleségem, Persephoné. Kérnek valamit enni?
Inni? Hm, természetesen, ezek a dolgok nem sokat jelentenek itt.
Csak a látszat kedvéért vannak. -Köszönjük, nem.
-Igaz is. Kinek van rá ideje. Kinek van ideje? De ha sosem
ragadjuk meg az alkalmat, hogyan lehetne időnk bármire is?
1959-es Chateau Obrillion. Pompás bor. Szeretem a francia borokat, csakúgy,
mint a francia nyelvet. Az összes nyelv közül a francia a kedvencem.
Fantasztikus nyelv. Különösen káromkodásra kiváló.
Mintha azt mondanád: selyemmel korbácsolom a fenekedet.
Nagyon tetszik.
-Tudja, miért vagyunk itt.
-Az információ kalmára vagyok. Tudok mindent, amit csak tudhatok.
A kérdés inkább ez: Önök tudják, hogy miért vannak itt?
-A Kulcskészítőt keressük.
-Ó, igen, ez igaz. A Kulcskészítőt, természetesen. De nem ez az ok,
nem ez a miért. A Kulcskészítő maga nagyon veszélyes, ami azt jelenti,
hogy ez nem a végcél, és így az, hogy őt keresik, annyit tesz, hogy
egy eszközt keresnek... mégpedig... mire is?
-Tudja a választ a kérdésre.
-De tudják-e Önök?
-Azt hiszik, tudják, de nem így van.
Azért vannak itt, mert ide küldték Önöket; mert azt mondták Önöknek,
hogy jöjjenek ide, és Önök engedelmeskedtek. Mindennek ez a
rendje. Látják: csak egy konstans van, és az univerzumban ez
az egyetlen igazi irányelv: a kauzalitás.
Hatás – ellenhatás. Ok és okozat.
-Választással kezdődik minden.
-Nem. Rossz válasz. A választás: illúzió,
ami a hatalommal bírók és a hatalomnélküliek közt feszül.
Nézzenek oda, arra a nőre. Istenem, csak nézzenek rá.
Mindenkit elbűvöl maga körül, olyan szembetűnő, olyan burzsoá,
olyan unalmas. De várjanak. Nézzék: desszertet küldtem neki.
Nagyon különleges desszertet.
Magam írtam.
Olyan egyszerűen kezdődik... a program minden sora új
sorsot nyomtat, mint... a költészet. Először, egy roham.
Hőség. Verdes a szív.
Maga látja, ugye, Neo?
A nő nem érti a miértet. A bor lehet az? Nem.
Akkor mi lehet, mi az ok? És hamarosan ez már nem is számít.
A miért és az ok hamarosan eltűnik, és csak maga az érzés számít.
Ez az univerzum természete. Küzdünk ellene, harcolunk azért,
hogy letagadjuk, de az természetesen hazugságnak színleli magát.
Alant egy mérgezett látszat. Az igazság az:
semminek sem vagyunk urai.
Kauzalitás. Nincs menekvés előle. Örökké a foglyai vagyunk.
A mi kis Neo-nk akár darabokra is hullana, csak hogy megértse,
hogy megértse a miértet. A miért különít el minket tőlük. Önöket tőlem.
A miért az egyetlen olyan terület, ami magasabb rangú, és Önök emiatt
olyannyira hatalomnélküliek. És pontosan ezért jöttek hozzám,
a miért nélkül, hatalom nélkül. Ez a hiányzó láncszem. De ne féljenek:
láttam, milyen jók a parancsok követésében. Megmondom, mit tegyenek.
Forduljanak vissza, és adják át a jósnőnek ezt az üzenetet:
az ideje hamarosan lejár. Most pedig van némi igazán fontos teendőm, úgyhogy
adieu, viszlát.
-Még nem végeztünk. -Ó, dehogynem.
A Kulcskészítő az enyém, és nem látok semmi okot arra, hogy
miért kellene átadnom. Semmi okot, egyáltalán.
-Hová mész? -Kérlek, ma chérie, már mondtam neked:
mindannyian a kauzalitás áldozatai vagyunk.
Túl sok bort ittam, vizelnem kell. Ok és okozat.
Au revoir.
Érints meg, és az a kéz többet nem érint meg semmit.
-Nem ment valami jól. -Biztos, hogy az Orákulum nem
mondott semmi többet? -Igen.
-Talán mi tettünk valamit rosszul. -Vagy nem tettünk meg valamit.
-Nem, ami történt megtörtént, és nem történetett volna meg máshogy.
-Miből gondolod? -Még mindig élünk.
-Ha a Kulcskészítőt akarjátok, kövessetek!
-Kifelé!
-Már halálosan fáraszt ez a szarság. Újra és újra.
Régen, mikor először jöttünk ide, olyan más volt.
Ő is olyan más volt.
Olyan volt, mint te!
Megadom nektek, amit akartok. De adnotok kell nektek is valamit.
-Mit? -Egy csókot.
-Elnézést!
-Azt akarom, hogy úgy csókolj meg, mintha ő volnék.
-Miért?
-Te szereted őt, ő szeret téged. Ez mindkettőtöket körüllengi.
Régen, tudtam, hogy ez milyen érzés.
Emlékezni akarok rá.
Szeretném megkósolni.
Ez minden. Csak egy kóstoló.
-Miért nem kóstolod meg ezt inkább? -Trinity!
-Az ilyen érzés oly kicsiny, csak egy csók.
-Miért bízzunk benned? -Ha nem viszlek el titeket
a Kulcskészítőhoz, megölhet engem.
-Rendben.
-Te el kell hitetned velem, hogy ő vagyok.
-Rendben.
-Szörnyű!
Felejtsétek el!
-Várj!
-Rendben.
-Igen, ez az.
-Irigyellek téged. De egy ilyen dolog nem tart soká.
Gyertek velem.